Downloaded from YTS.MX
PLODIV 10 IULIE 1994
Official YIFY movies site: YTS.MX
Lechkov ajunge la minge și… gol!
În trei minute echipa noastră a dat această lovitură incredibilă!
Las-o acolo, știu cum funcționează.
Acum își iau revanșa în fața echipei germane!
Să vedem ce se va întâmpla la doar 20 de minute înainte de finalul meciului.
Încă o dată…
Acestea sunt minutele mai grele…
Laura!
- Bună! - Doi la unu pentru noi!
Tata a răsturnat masa de fericire!
- Noi mergem la… deal. - Grozav.
Haideți, băieți! Iar se bâlbâie.
- Pa, Laura! - Pa, băieți!
Lasă-l, Grasule.
Voiam să-ți spun, dar ne-am strâns în ultimul moment.
Pot veni și eu?
Vom întârzia. Poate pentru semi-finale, dacă ne calificăm.
Fratele meu a mâncat alea în Ungaria!
A spus că erau grozave.
Haide, ți-am zis să-l lași pe ratatul ăla.
E verișorul meu până la urmă.
Bulgarii joacă cel mai bine.
Timpul se scurge…
Și asta a fost!
Bulgaria se califică în semi-finalele Cupei Mondiale!
Cea mai frumoasă zi din viața mea!
Va fi atunci când vei face sex pentru prima oară.
- Deci le știi pe toate. - Da.
Asistenta de la doctorul…
- Nimeni nu crede. - Știu.
- Credeam că o vei lua pe Laura. - Eu credeam că tu.
Pentru ce? Laura a spus că nu vrea sex până când nu va fi majoră.
Stop! Ne-am strâns toți patru pentru ultima dată
pentru că poate nu ne vom mai vedea.
- Ba ne vom vedea! - Dar plecați toți, nu-i așa?
Atunci hai să facem un târg. Dacă nu ne mai vedem niciodată…
Nimeni nu crede asta.
Dacă nu ne mai vedem până când vom avea 30 sau 40 de ani…
- Hai să ne întâlnim din noi aici peste… - Douăzeci și cinci de ani.
Vom fi bătrâni. Nu ne vom putea cățăra până aici.
- Vom veni aici iar peste 25 de ani. - Dacă nu vom avea Alzheimer.
Deci așa rămâne.
Unu, doi, trei!
PLODIV 2019
Grasule?
Hei, Grasule!
- Grasule! - Mă confuzi, tipule.
Scuze, greșeala mea. Nu mă lua drept…
Mă bucur că ai recunoscut!
Credeam că nu mai vine nimeni.
Scuze, domnule, nu știu despre ce vorbești.
Mă văd cu cineva cu cel puțin zece ani mai tânăr.
Ce coincidență! Aș spune același lucru despre tine.
Deyan?
Vicky?
Stai puțin, de unde știu că voi sunteți?
Lumea mă știe de la TV, știi tu.
- De la TV? - Nu te mai preface.
De unde știu că nu sunteți fanii mei?
- Serios? - Exact asta întrebam.
Hei, Diddy!
Păi, da…
Mă așteptam să fie puțin ciudat.
Au trecut mulți ani, deci e normal.
Deci, ce facem acum?
Unde e grasul? A fost ideea lui.
- Eu am organizat reuniunea. - Nu, el a făcut-o.
- Eu am făcut grupul pe Facebook. - Stai.
Mai știți când am zis că vom fi duși cu pluta? Deci așa și este.
Uite-l pe grasul. Încă locuiește în Plovdiv. Nu are poză.
Nu a murit de obezitate.
Serios, cum faci bani cu asta?
De ce nu aș face?
E aici, nu-i așa?
- Așa cred. - Așa e.
- Ce se petrece? - Ce?
- De ce ne ascundem? - Stai.
Nu e el?
- Arată puțin ca… - Verișorul lui. Dar nu e el.
- Nu e el? - Ești sigur?
Nu e el.
- Ce este? - Scrisoare de evacuare.
Grasule!
- Salut! - 'Neața!
Îl căutăm pe Grasu'.
De câte ori v-am zis să nu-mi mai spuneți așa!
Alex, tu ești?
- Ăsta e Grasu'! - Bravo ție!
Uită-te la el!
- Arăți așa de bine! - Nu-ți vom mai spune Grasu'.
Spuneți-mi cum vreți.
- Arată așa de bine, nu mai e gras. - Haideți înăuntru!
Sincer, credeam că nu-și va aminti nimeni de reuniune.
Fără Facebook nu v-aș fi recunoscut.
- Dar pe mine m-ai recunoscut. - Alex.
Eu și Deyan am venit din străinătate și ți-am scris.
Eu am venit din Sofia și am refuzat un turneu!
Era afară verișorul tău?
Sigur.
Are legătură cu asta?
Îmi pare rău că nu am venit.
Doar că nu prea mă atrag lucrurile astea.
Din cauza tâmpitului ăluia?
Da…
O să ia casa.
Practic, e proprietarul ei deja.
Te referi la casa asta? Dar aici ai crescut.
Și mai mult, am crescut în ea toți!
Nu că ar conta mai mult, dar… Bine, tac.
Îmi pare rău că ați bătut atâta drum.
Alex!
Chiar mi-a plăcut, Vanya.
- Tanya mă cheamă. - Da, desigur.
Tanya.
Ascultă. Acum, când merg în Tajikistan sau Kirghiztan… Care era?
Au văzut serialul acolo?
Uzbekistan, da. E cineva care…
Nu mă cunoaște nimeni acolo?
Stai o clipă.
Pentru cine joc?
Pentru bulgari? Într-un restaurant?
Bine, ascultă, accept.
Dar rămâne între noi, să nu știe nimeni, bine?
Uzbekistan, da. O stea a clasei mele! Bine, pa!
Avionul va fi pe pilot automat, desigur.
Cabina a fost atât de mică ultima dată.
Nu am șofer?
Încă tușește? Nu l-am dus la doctor.
Programare pe care ai făcut-o fără să întrebi…
Îmi e teamă fără asigurare de răpire și răscumpărare.
Miaună.
Cum adică nimeni nu m-ar răpi?
- E responsabilitatea mea! - Bau!
Te sun înapoi.
Te sun eu înapoi.
Trebuie să închid.
Asta e super ciudat.
Sunt surprins că e aeroport în Tashkent!
Foarte amuzant!
Următorul, vă rog.
Doamne!
Bagajul meu!
Acum. Să luăm casa înapoi nu va fi așa de ușor.
Verișorul Grasului… Trebuie să nu-i mai zic așa.
Ratatul de Branimir nu mai e un ratat.
Acțiunile lui au crescut.
Multe magazine din centru sunt proprietatea lui.
Însă, el personal le verifică pe fiecare în parte în fiecare dimineață.
- Arbitrul a stricat totul. - A fost foarte nedrept.
Bună dimineața!
Bun venit în orașul nostru! Ce vă aduce aici?
Ceva distracție? Zhoro, vino aici!
- Îl cunoști? - Cine e?
E cel din… Cine ești?
- El e Ivan. - Nu sunt Ivan.
- Nu e Ivan. - Nu. E Andrey!
- Nu sunt Andrey. - Atunci cine ești?
- Mă cheamă Angel Damyanov. - Angel Damyanov!
Angel Damyanov! Fă o poză.
Haide! Fă o poză.
Vino aici.
- Bine, fac, dar nu e el. - Stai!
- Hei, stai! - Doar o poză…
Cum urmărești pe cineva dacă ești faimos?
- Cu un ziar. - În ce epocă trăiești?
Cu tableta ar fi mai realist. Ce ratat ești.
Am fost la baza de canotaj azi cu ziarul.
Asta e situația. Branko organizează un eveniment sportiv caritabil în fiecare an.
Are o echipă sportivă și ghici cine câștigă mereu!
- Cine? - Echipa lui!
Niște tineri la 20 de ani.
L-am urmărit la bancă.
Bună dimineața! Dl Grozev vă va primi acum.
Ce am văzut acolo… Avem toate motivele să ne îngrijorăm.
- E o plăcere să lucrez cu tine. - La fel. O zi bună!
Deci, ce facem acum?
De ce îl urmărim? De ce nu stăm de vorbă cu el?
De ce îl urmărim? Și ce să-i spunem, geniule?
- Să cumpărăm casa înapoi. - Exact.
„Salut, aici sunt banii, mulțumesc, pa.”
Da. Dar sunt actor în Bulgaria.
Cum ți se pare că sună când cumperi o casă înapoi?
Lucrez la bancă. Știu cum merg lucrurile.
Să lucrezi într-o bancă și să deții una sunt două lucruri diferite.
Privește, amice.
Împrumut pentru consumator. Apeși.
Introduci ID-ul și primești banii în 24 de ore.
Doamne, sunt devastat!
Când mi-a spus asistenta mea numele voastre am crezut că glumește.
Nu-mi vine să cred, o celebritate TV la mine în birou!
Mă bucur să vă văd, băieți. Cât timp a trecut, 15 ani?
- Douăzeci! - Douăzeci?
Nu-mi mai spune! Cum zboară timpul!
Cred că ești ocupat, așa că vom trece la subiect.
Nu sunt ocupat deloc, am toți acești oameni care lucrează pentru mine.
A sunat ca și cum m-aș lăuda. Scuze, e orgoliul meu.
Trebuie să sărbătorim.
- Trebuie să bem în cinstea acestui lucru. - Bine.
Nu.
- De fapt, nu e nevoie. - Bine. Dar veți rata multe.
- Suntem aici pentru Alex. - Da? Te referi la Grasu'?
Trebuie să nu-i mai spun așa. Arată bine!
- Are pătrățele! - Taci din gură!
Branko, știm că tu deții casa acum.
Am venit să o cumpărăm și să i-o dăm lui Alex.
Foarte nobil din partea voastră.
Casa e singura lui posesie. Și a crescut în ea.
Exact. Avem totul pregătit.
- Da? - Uită-te la acte.
Tu semnezi aici. Și asta e suma.
Apoi apeși butonul acesta…
- Iei banii. - În aceeași zi!
Uite ce ușor e!
Nu vă pot vinde casa, băieți. Îmi pare rău.
- Dacă vrei mai mult… - Nu, e din motive de afaceri.
Voi demola casa și voi construi un hotel profitabil acolo.
Casa e un monument cultural.
Nu fiți naivi! Știți cum merg lucrurile.
O voi arde, acoperișul se va prăbuși și casa va fi ruinată.
Puteți pleca acum. Scuze.
Nu am nimic de spus.
Eu da, dar mă abțin.
De fapt, mai e o opțiune.
Trebuie să mă calmez și să nu mai joc acel rol.
Am așteptat 20 de ani acest moment,
eu să beau whisky și să fumez, iar voi să așteptați decizia mea.
Ce bine mă simt!
După tot ce ați făcut…
Dacă nu erați voi, poate nu ajungeam atât de ambițios și un om de succes.
Dar orgoliul mă gâdilă să-mi iau revanșa,
să vă fac să depindeți de mine.
Ne spui opțiunea sau vei continua cu discursul sentimental?
Nu era sentimental, ci doar un monolog de răzbunare,
e o mică diferență.
Iată cealaltă opțiune:
veți participa într-un maraton organizat de mine
și trebuie să vă calificați în primele trei echipe.
Ca o echipă, toți patru.
Aceeași echipă care nu m-a primit și pe mine.
Dacă veți reuși, îi voi da prietenului vostru casa.
Vicky vă poate da detalii despre maraton.
M-a urmărit la baza de canotaj ascuns după un ziar galben.
A fost distractiv.
Iar tu, Acho, Ivan, Andrey sau cum ți s-a spus.
A fost distractiv să mă urmărești ascuns după o cană.
Sau tu, dle bancher, cu relația ta profundă cu bancomatul.
Ați auzit condițiile mele. Acum mergeți la antrenament sau unde vreți.
Ce grozav mă simt!
- În niciun caz! - Stai.
Asta e o altă intrigă de-a lui Branko care vrea doar să ne umilească.
- Dar putem… - Nu are rost.
Înțeleg asta, dar e o pierdere de timp. Mulțumesc. Nu are rost.
- A mers bine. - Așa crezi?
- Eram sarcastic, Vicky. - Anunță-mă când glumești.
- Dacă plătești. - Fără rest.
- Ce facem acum? - Continuăm.
Crezi că a fost sarcasm?
Nu, nu e! Când spun ceva, vorbesc serios.
Dacă ne vom cățăra pe deal cum o făceam, poate avem o șansă.
Haideți!
Băieți, încă puțin și suntem sus.
Haideți. Încă puțin.
Nu am venit aici pentru casă.
Nu mă înțelegeți greșit, apreciez ceea ce faceți.
Dar nu pot să mă uit cum vă faceți de râs.
Și atunci, ce sugerezi?
Hai să fim o echipă…
Din nou.
Ai grijă!
Stai, ușor…
Puteai să mă prinzi înainte să cad.
Nu e rupt, exagerezi.
- Să te uiți la serialul lui! - Nu vorbesc cu tine.
De unde știi că nu e rupt?
Poate ai studiat medicina.
Ca antrenor am văzut traumatisme.
O iubită de-a mea era asistentă. Ai perfectă dreptate.
Când introduci unitatea flash în orificiul ei
primești toate informațiile medicale, gen BTS?
Tu nu zici nimic? Poate unchiul tău e veterinar?
- Îl ducem la spital? - Așa trebuie.
În sfârșit ceva inteligent. Te-am subestimat.
Sau nu. Ăștia doi sunt fraieri.
Gata! Avem o problemă mai urgentă. Pregătirile nu merg bine.
- Nu-mi spune! - Ei bine?
- Te-ai gândit la ceva? - Am vești proaste.
E ciudat… Va trebui să locuim împreună.
- Împreună? - Poftim?
Ca în cantonament. Ne trezim împreună, mâncăm și ne antrenăm împreună.
- Bine, rămân la ai mei. - Eu sunt la hotel.
- Și eu? - Asta e, să mergem.
- Dar nu-i pot spune… - Nu mai bolborosi și mergi!
Duceți-l la spital și haideți la mine acasă.
- Deschide mașina. - Vom locui împreună?
Ne vom antrena împreună. Așa cum a spus Alex.
- Stai! Cu grijă, te rog. - Ușor.
- Cariera mea se va încheia. - Ce carieră?
Ai grijă la cap.
Ușor cu piciorul ăla.
- Ai grijă cu glezna mea. - Câți ani ai, micuțule Achko?
Nu-mi strica părerea bună despre tine, Deyan… Tâmpitule!
Ai grijă pe unde mergi!
Ai ghicit, sunt eu. Ești fericit?
- Scuze, cu mine vorbești? - Doar spune-mi ce vrei!
Nu vezi că sunt în dureri?
- Vă cunoașteți? - Da.
Bună ziua!
Următorul, vă rog.
Acho?
Kathy?
Mamă?
Ce se petrece?
Scuze, dar asta e o pauză lungă.
Păi…
Eu și mama ta…
Vă cunoașteți. Scutiți-mă de detalii.
Nu, nu e asta.
- Nu e? - Copilul e aici.
- Tocmai asta am întrebat. - Nu-ți voi spune cum eu și mama ta…
- Acho! - Știi tu.
- De ce ai venit aici? - Mi-am luxat glezna.
- Dar sunt bine. - Lasă-mă să văd.
- Te rog, intră. - Ești sigură?
- Mă doare puțin, dar e în regulă. - Vino!
Kathy…
Mă scuzați.
Deci le-ai făcut cunoștință.
Seamănă leit cu el.
Și…
Continuați, copii.
Aceeași greșeală. Ți-am spus de o sută de ori!
Din nou.
Nu poți fi așa proastă!
- Scuze, piciorul tău… - Este unde trebuie!
Nu-ți amintești nimic, proasto!
- Nu-mi vorbi așa! - Atunci nu te mai prosti!
- Te-a întrebat ceva. - Ce?
Mai bine ai asculta-o.
Nu te mai băga, fraiere!
Scuze, nu vezi kimonoul și ce predau?
Ce văd e un cap de taur… purtând o pijama.
Așa că îți spun…
Calmează-te. Nu e rupt.
Te sparg!
Așteaptă să-ți treacă durerea de cap.
- Îți place? - Păi…
O vrei?
- A fost camera bunicului său. - Exact.
Dacă vine o fată la mine va fi ciudat…
- Știi tu. - Poate nu va fi chiar așa de rău.
Arcurile n-au scârțâit de mult.
Fii respectuos!
Nu înțeleg de ce ai aduce fete aici și nu pe mine.
În plus, ești însurat.
Divorțez. Trebuie să recuperez.
Și totuși, încă nu ești divorțat.
Teoretic. Dar ești un prieten și te vei da la o parte.
Ți-am dat-o pe Laura, dar nu ai făcut nimic.
Nu. Ea era îndrăgostită de mine.
Eu ți-am dat-o și nici măcar nu ai făcut sex cu ea.
Hei, idioților!
Așteaptă!
Am fost atât de uluită, încât nu ți-am mulțumit.
Poate nu trebuie. Te-am lăsat fără partener de dans.
Se pare că mergem în aceeași direcție.
Nu te urmăresc sau ceva.
Îmi pare rău.
- Ce facem acum? - Legat de ce?
Când un bărbat bate alt bărbat pentru o femeie,
e pregătit să-i ia locul.
- Nu știam asta. - Nu mai am partener de dans.
Și poate nu mai ești antrenor de carate, deci…
Acum îmi vei spune cum te cheamă.
Alex. Nu știu de ce am ezitat.
Alex, prescurtare de la Alexander.
Știam. Și acum dacă îmi spui că ești săgetător…
Aproape. Balanță.
Zodia mea favorită. Nu am avut curaj să ghicesc.
Ce facem acum, Alex, prescurtare de la Alexander?
Păi, eu… Cum te cheamă?
Dara. Prescurtare de la Dara.
Sunt un dansator bun, de fapt.
Dar…
Nu îmi place. Îmi pare rău.
- Nu înțeleg ceva… - Ascult.
Cum de nu te-ai gândit să mă ajuți cu geanta?
Nu vreau să crezi că mă dau la tine.
Îmi pare rău.
Era imens! Mai înalt ca mine!
Sunt prea tânăr să am un fiu așa mare.
- L-a ascuns de tine? - Habar nu am. Am fugit.
- Serios? - Mi s-a vindecat piciorul instantaneu.
Mă șantajează acum fiindcă sunt faimos.
- Dar i-ai văzut din greșeală. - Și ce?
Atunci, teoria ta de șantaj nu e întemeiată.
Oare e posibil ca eu să fi devenit…
Acho! Bun venit în club.
Sper să nu ajungă în presă.
De ce nu începi să te dai la mine? Geanta e grea.
- Cu drag, dar merg în dreapta. - Grozav. Și eu.
- Fată… - Dara.
Dara. Scuze.
Crezi că dacă vei continua așa, vei scăpa ușor?
- Poți clarifica? - Da.
Nu vreau să te aud că dai înapoi și că era doar o glumă.
- E o amenințare? - E o promisiune.
Eu merg pe strada Hristo Stanchev, nr. 25.
Vezi ce poți promite până ajungem.
Eu merg pe Hristo Stanchev, nr. 25.
De fapt, acolo locuiesc.
Hei, tâmpiților!
E penibil, dar cred că m-am îndrăgostit de verișoara ta.
Ești sigură?
Alex…
Alexander Vassilev?
Da, Vassilev. De unde știi?
La naiba!
A venit aici la un concurs. Stă la bunica Radka.
Bunica Radka are un iubit nou
și a trimis-o la sora ei bolnavă, Kalina.
- Bunica Radka e sora bunicii mele. - Bunica Radka e sora bunicii lui.
Da, bunica Kalina e bunica mea.
Alex. E verișoară de-a doua cu tine.
Unchiul meu s-a însurat cu verișoara lui.
Au un fiu și e perfect normal.
Deci, ce vrei să spui?
Poate nu vor trece la lucruri extreme, dar se poate culca cu ea.
Ce pervers ești!
- Ea unde e acum? - În fața casei.
Și eu doar ce am aflat…
că am un fiu de 18 ani.
Dar drama ta e mai mare, evident.
Se vede pe voi că Alex v-a spus tot.
Așa e.
Te ajut cu bagajul?
Mai bine nu.
Acolo… la dreapta.
Ai grijă să nu te trezești cu surprize.
Imaginați-vă dacă nu era verișoara lui.
Bun venit la ANIMA. Eu sunt Petya Stoycheva Krivitsky.
Prima ședință de pregătire în pace
e despre a învăța cum să fii aici și acum.
Vicky e la baie?
Trebuie să recunosc că vocea lui…
Care-i treaba, nenorocitule?
- Mergi la bal mascat? - N-am alte haine curate.
- Ceva interesant? - Nu cu noi doi.
Dar nu aș zice același lucru despre stânga și dreapta grădinii.
Dacă te gândești,
gândurile tale sunt adesea în trecut sau în viitor.
Mi se pare că e un caz de incest.
Eu și mama ta nu am avut destulă grijă
Și așa, țac, pac Ai venit pe lume
Nu ești o greșeală sau…
E un dezastru total.
Deci, ce vom face?
- La ce te referi? - Cu Laura.
Nu vrei să știi ce s-a întâmplat?
Aș prefera să n-o mai văd, altfel mă voi bâlbâi iar.
PRIMA ZI A MARATONULUI
La naiba!
Băieți, renunț.
- Deyan, nu. - De ce nu?
Știam. Ne-am făcut de râs.
- Vrea să ne certăm. - Și a reușit.
Nu mai trec prin asta iar.
Reveniți-vă. Deyan. ce faci?
Deyan, așteaptă.
Nu e verișorul tău?
Ba da, el e.
Nu credeam că porți ranchiună.
Nu port ranchiună.
Doar că am memorie bună.
Atunci cum explici asta?
Criza vârstei mijlocii.
M-am îndrăgostit de blândețea ta.
Tipii aceia nu sunt un pericol pentru tine.
Iubești persoana greșită.
Deyan!
Nu poți fi primul trădător.
Logica arată că eu trebuia să fiu.
Așteaptă, te rog.
Deyan, stai! Nu mă face să urlu.
- Ce se petrece? - Văd lucrurile așa cum sunt.
E doar punctul tău de vedere.
Noi te admiram, ne doream să fim ca tine.
Ești singurul care are o familie, un job grozav și un salariu mare.
Toată viața am făcut ceea ce era corect
și acum îmi văd fiul de două ori pe lună și îi plătesc pensie alimentară soției.
Iar acum trebuie să-mi ajut prietenii pe care nu i-am văzut de o veșnicie.
De ce? Pentru că așa e corect.
De ce? Să fiu batjocorit de un pseudo…
Îmi pare rău, dar e timpul să mă gândesc la mine. Bine?
Am găsit-o pe Laura.
Nu are poză de profil. Are o școală de arte în apropiere.
- Și? - I-am lăsat un mesaj.
- Ne vom întâlni. - Ce i-ai scris?
I-am scris anonim că vreau să le predea copiilor mei minunați.
Ce copii? Și de ce anonim?
Ca să mergem la locul de întâlnire și dacă e grasă acum
și are barbă și mustață să putem să fugim.
Dacă nu, stăm.
E cea mai părtinitoare afirmație,
dar pare a fi un plan bun.
Haide! Să mergem.
- A căzut în apă… - Te căutam!
M-ai găsit.
- E asigurat? - Da.
- De ce? - Poftim?
O secundă, te rog.
- Trebuie să-ți spun ceva. - Ascult.
- Nu vrei să vorbești. - ID, te rog.
- Nu. - Incredibil!
Stai!
Aici erai.
Nu ai viziune periferică? Nu vorbeam cu tine.
Ce e așa urgent?
- Nu e momentul potrivit, evident. - Stai.
- Revin. - Bine.
Să începem din nou. Te ascult.
Ai pierdut azi, în regulă. Dar de ce mă învinuiești pe mine?
- Nu știu cine învinuiește pe cine. - Știu despre casă.
Ar trebui să fie un imbold. Aveai personalitate.
Nu-mi vorbi așa în fața altora.
De ce nu?
Ce vei face, vărule?
Îmi vei promite altceva?
Scuză-mă.
Acesta este telefonul temporar până îl reparăm pe al tău.
Rudele.
Mulțumesc.
Care-i treaba?
Stai. Ascultă-mă.
- Nu am început prea bine. - Fiindcă ai fugit.
- Așa cum ai făcut acum 18 ani. - Stai puțin, nu e adevărat.
E în regulă. Mă cheamă Angel.
- Pot pleca? - Și eu sunt Angel.
Ți se spune Acho. E penibil.
Stai. Hai să bem ceva, adică un suc.
E cam târziu pentru prostia asta cu tata.
- Ce pot să fac dacă mama… - Acho!
Vă las singuri.
Ai ceva să-mi spui?
Când aveai de gând să-mi spui?
Trebuie să fie o lege prin care femeile să anunțe bărbații când sunt tați.
- E o infracțiune pentru mine. - Am încercat.
De câteva ori.
Când am aflat că sunt însărcinată
erai tare entuziasmat că vei pleca să studiezi actoria.
Ai vorbit toată noaptea și am adormit într-un final.
După o săptămână am venit în Sofia să-ți spun personal.
Te-am așteptat în fața Academiei și în final…
Te-am văzut sărutând o fată.
Eram un copil.
- Nici nu-mi amintesc. - E adevărat.
Cred că situația mea te-ar fi făcut nefericit.
Și nu cred că situația e diferită acum.
- Dacă s-a îngrășat? - De asta ne ascundem.
Păi, da, dacă e grasă acum o vedem din depărtare.
E mai rău decât atât.
- E incredibil. - E însărcinată.
Asta e Laura.
- Nu poți fi sigur. - Seamănă cu ea.
Arată ca versiunea adultă și sexy a Laurei din fanteziile mele.
Poate ar trebui să verifici înainte să plece.
- Așa e, deștepților. - Haideți, să mergem.
Mergi tu primul.
Ce fac acolo?
- Vor ca ea să vorbească cu ei. - N-o va face.
Cu acel corp, sigur a uitat de ei.
Poartă-te normal.
Alex.
Spune-le să nu mai fie niște imbecili.
Și spune-mi de ce m-au sunat.
- Bună, Laurie! - Bună!
- Laura. - Am găsit-o!
Vorbiți serios?
Veniți aici după 20 de ani și așteptați ca ceva să se întâmple. Deodată.
- Nu a spus nimeni deodată. - Nu a vorbit serios.
- A sunat ciudat. - Da.
Putem fi sinceri unul cu altul. Suntem adulți acum.
Ce?
Știu. Putem avea un program.
- Un ce? - Un program.
Tu poți avea weekendurile și tu zilele lucrătoare. Sau invers.
- Cum vreți. Mie-mi convine. - Poftim?
Eu sunt ocupat în weekend.
Zborurile domestice nu pot fi reprogramate.
Îl poți lua pe el de luni până vineri
sau putem face schimb la două zile. Ce?
Glumește.
Știu că glumește!
De ce râzi?
Și weekendurile tale?
Îmi cer scuze.
Ce? Ai spus ceva?
- Îmi pare rău că m-am purtat ca un… - Nu te aud!
- Poți repeta mai tare? - Dara!
De ce v-ați întors?
Nu puteți eșua mai tare de atât. Să ascultăm.
Branimir vrea să ia casa lui Alex.
Și noi…
Am crescut acolo, deci nu putem…
Și tu ai crescut acolo.
Avem atâtea amintiri.
Nu vrem ceva specific.
- Și ne-am ascuns fiindcă… - Știu prea bine de ce v-ați ascuns.
Ați vrut să vedeți dacă sunt grasă, cu barbă, dacă am șase copii
și toate astea.
Nu s-a schimbat deloc.
E aceeași idioată.
Nu vorbeam de tine. Vorbeam despre lucrurile importante.
A DOUA ZI DE MARATON
Gata!
Nu ne aștepta, Vicky!
- Ce se întâmplă? - Nimic.
Am fost entuziasmat la început, dar am obosit.
- Atunci spune: „Voi câștiga”. Haide! - De ce?
- Voi câștiga. - Din nou.
- Voi câștiga. - Tare!
- Urlă! - Voi câștiga!
- Cine va câștiga? - Eu voi câștiga!
- Cine va câștiga? - Eu!
Haide!
- Fiule! - Scuză-mă o clipă.
Azi am câștigat… Aproape am câștigat maratonul.
- Dar nu datorită ție. - Nu contează.
Suntem împreună acum.
Și putem… Cum să spun asta?
- Să agățăm tinerele. - Vorbești serios?
Nu le spune că sunt tatăl tău.
- Carrie, salut! - Salut!
- Merg acolo. - Vin și eu imediat.
Bine.
Cât eu vorbesc, tu acționezi.
Bună!
Bună! Scuze că vă întrerup, dar am un anunț important de făcut.
Cântecul era plictisitor oricum.
Salut, fete și băieți! Mă numesc Acho.
Dar cu siguranță mă cunoașteți bine.
Evident. În fine.
Ce e mai important, echipa noastră a câștigat astăzi
și vreau să-l invit pe scenă pe eroul nostru Victor,
care ne va cânta un cântec.
Îi este puțin rușine, dar cântă ca un înger la duș.
Nu mă întrebați de unde știu asta.
Aplauze pentru Vicky!
Vicky!
- Te omor! - Ascultă…
Am nevoie de o favoare…
Bine?
Te omor.
Salut și bună seara!
Haide, Vicky!
E cam sus pentru tine, nu?
Vreau să invit aici un muzician tânăr și foarte talentat.
Îl cheamă Angel Karayanev.
Să-l invităm pe scenă, vom cânta împreună.
Aplauze pentru Angel!
E tare bun, nu-i așa?
- Da, așa e! - Sunt tatăl lui.
Știu, sunt tânăr să am un fiu așa mare…
- Scuze, vreau să îl ascult. - Da, sigur.
Haide! Noroc!
În cinstea ta!
Bravo, Vicky!
Înainte de a ne îmbăta, explicați-mi ce se întâmplă.
E o petrecere pe care tu încerci să o strici.
De ce v-ar face Branimir aceste lucruri?
- Și eu vreau să știu asta. - Îți spun eu.
Branko era un tocilar.
Și mereu a vrut să fie în grupul nostru.
Voia să facă parte din el.
- Noi am crezut… - Că nu e un om bun.
Și a dovedit-o.
Îmi amintesc, dar cum a reușit să ia casa?
Bunicul știa că e pe moarte
și i-a făcut acte pe casă.
Nu înțeleg cum l-a convins Branko să facă asta.
Dar a făcut-o.
Nasol.
Nu vrei să stai aici?
- Deci ai aflat acum? - Da.
Când îți vezi tatăl pentru prima oară după 18 ani,
te aștepți să fie serios.
Am fost la o audiție și m-am purtat ca o pasăre.
Ce nu-ți place la el?
E un pterodactil haios.
Au spus: „Nu ridica așa tare piciorul” și eu eram…
- E un pterodactil, nu un tată. - Fii serios!
Tu nu-ți cunoșteai tatăl,
iar eu nu mi-am văzut mama de mult…
- Îmi pare rău. - Să nu-ți pară.
O faci intenționat?
Ce anume?
- Cântecul ăsta. - Ce e cu el?
L-ai cântat sub balconul meu când încă erai romantic.
Nu era cântecul ăsta.
A fost cu mult timp în urmă, dar femeile rețin lucrurile astea.
Ce altceva mai ții minte?
Îmi amintesc cum într-o zi am venit jos
și te-am văzut plecând cu prietenii tăi.
Dacă…
Ce?
Dacă…
Dar nu vom ști niciodată.
Alex!
Tu ești?
O poză cu asta. Știi că îmi spuneau Grasul?
Sunteți amuzanți.
Asta e din fața casei.
- Asta e bunica. - Și a mea.
- Asta e bunica Radka. - Da și bunica Kalina.
- Sunt surorile? - Da.
Nu seamănă.
Bunica a fost adoptată. Părinții au murit…
Hopa!
- Ce prost sunt. - Da.
- Ești sigur? - Nu știu.
Eram mic când mi-a spus, nu știu sigur.
- O întreb pe bunica. - Lasă-mă pe mine s-o sun.
- Ai numărul bunicii Radka? - Da, îl am. Doar o clipă.
- La urma urmei, e sora bunicii mele. - Sau poate nu.
Vezi? E numărul ei?
Difuzor.
Apel amuzant. Bunica ta nu răspunde.
- Ei bine… - Să mergem.
- Doarme probabil. - Și ce dacă?
Vrei să aruncăm un ochi în jurul casei?
Te interesează brusc designul interior?
Nu. Voiam doar să arunc o privire.
Asta pentru a lua presiunea de a face primul pas.
A fost mișto.
Bun, să mergem să ne uităm. Nimic mai mult.
- Bine. - Bine.
Deci ești profesoară de arte?
Și tu ești bancher?
Grozav. De când erai mică aveai…
o înclinație pentru pictat.
Sfumato era o tehnică de pictat aer, nu?
Ca… ceața.
- Deyan? - Da?
Îți amintești?
A fost…
- Din clasa a cincea. - A șasea. În fine.
A fost după examen.
Scrisul meu e tot urât.
Ai avut o înclinație spre numere.
Nu eu am desenat inima.
Nu. Nu ai desenat-o tu.
Să mergem la ceilalți.
Bunica Radka!
Ești nebun? Ia una mai mică!
Bunica Radka!
- Sunt eu, Dara. - A, Dara!
- Cine e acel tembel? - Verișorul meu Alex.
- „Verișor.” - Asta vrem să aflăm.
Bunica Kalina a fost adoptată de părinții tăi?
Pentru asta m-ați trezit, tâmpiților?
Da.
A, bunica Kalina…
N-am mai vorbit de vreo 20 de ani.
Bunicul tău era atât de îndrăgostit de mine, dar ușuratica aia mi l-a suflat!
Bunico! Treci la subiect! Erați surori bune?
Eram surori! Dar nu de sânge.
Părinții ei au murit de o boală.
Părinților mei le-a fost milă de ea și au luat-o.
- Deci eu și Dara nu suntem… - Haide, ia-o.
Mergeți și încercați arcurile patului vostru
și lăsați-mă să dorm!
E pedofilul meu preferat.
Chiar sper că nu sunt verișori.
Mai tare!
Acho al Doilea!
Băiatul lui tata!
- Rahat! E tata. - Ce?
Am întârziat și vine după mine.
Vin. Repede! Prefaceți-vă că nimic nu s-a întâmplat.
- Cum facem asta? - Fiți spontani.
Să-ți arăt niște poze.
Asta este…
A fost drăguț, dar tata vine să mă ia.
- Dar nu mai ești un copil. - Nu-ți face griji.
- Am pus așternuturi curate. - Poți să rămâi.
Poți să stai aici…
Tată…
Pleacă.
- Tată, eu… - Pleacă.
Dar eram…
Bravo, băiatul meu!
Încă un pas.
Alcoolul nu ajută. Mai avem trei zile.
Scuză-ne că suntem aici ca să te ajutăm.
Crezi că am venit să alergăm la amfiteatru.
Calmează-te, înțeleg.
Destul pentru azi.
Lucrez la asta.
- E totul în regulă? - Relativ.
La tine?
Relativ.
Păi, e ceva.
Partenerul meu de dans Kiril, pe care l-ai bătut…
- Te-a abandonat. Ne așteptam. - Concursul e în patru zile.
Îmi pare rău. Te pot ajuta cu ceva?
Da.
- Nu. - Haide! Eu fac dansul…
- …tu mă ajuți. - Nu.
Ai o coordonare foarte bună!
De ce nu-ți iei alt partener?
Pentru că doar noi putem transpune pasiunea în dans.
Trebuie să mă antrenez pentru finala de peste trei zile.
- Vor fi câteva ore pe zi. - Poftim?
Trebuie să-mi antrenez și prietenii.
- Deci nu ai timp pentru mine. - Am limite fizice doar.
Nu pentru alte lucruri.
Încerci să mă manipulezi. Luptăm pentru casă.
- Casa nu e doar a ta. - Poftim?
Am frați de care trebuie să am grijă.
- Aș putea face o școală de dans. - Casa?
- Mi-ar folosi banii. - Casa.
Îți pasă doar de casă! Și dorințele mele?
- Succes la maraton. - Dara, așteaptă.
Unde pleci?
Dara!
Ai trecut pe la casa mea?
Cum așa?
Am ieșit să-mi limpezesc mintea de maraton și…
Și apoi te-am văzut.
Poate e legea atracției.
Legea atracției…
Începe să fie ridicol.
Dacă vrei să-mi spui ceva sau să faci ceva…
fii direct. Nu mai avem 15 ani.
Păi, atunci…
Stai… Glumeam.
Sau poate nu glumeam, nu știu.
Sau poate gluma avea un sâmbure de adevăr.
Am greșit… Mă poți lăsa acolo?
- Salut! - Salut!
Ce faci?
Bine.
- Poți să nu mă mai privești așa? - Cum?
Mă emoționezi și îmi pierd cuvintele.
Bună dimineața, domnișoară!
Bine.
Știu că întrerup ședința, dar scandalurile de familie nu pot fi amânate.
Scuzați-mă.
De ce ai pedepsit-o pe Carina?
Pentru că s-a cuplat cu fiul dușmanului meu.
În ce eră trăiești? Nimeni nu vorbește așa.
Unul dintre dușmanii mei. Altceva?
- Ești nebun s-o ții aici. - Doar pentru trei zile.
O implici pe Carina în obsesia ta.
- E lupta mea. Nu te băga. - „Lupta.”
Alt cuvânt din aceeași eră.
Trăiești în trecut, știi?
- Nu e treaba ta. - Știi ce?
O duc la școală și dacă încerci să mă oprești
voi face cea mai mare scenă pe care a văzut-o acest birou!
Care-i treaba?
S-a întâmplat ceva?
Mama avea dreptate, te folosești de oameni.
Și astea sunt cuvintele cuiva care m-a folosit ca donator.
Îmi retrag spusele.
Gândește-te la situația actuală.
Sau te interesează poziția sexuală în care te-am făcut.
Te-ai apropiat de mine deoarece Carina e fata acelui tip.
Habar nu aveam. Ai văzut și tu asta.
Relația mea cu Branimir nu are legătură cu voi.
- Carina e fată bună. Nu o trata… - Cum ai făcut tu cu mama?
Vicky?
Iar te bâlbâi.
Și ai venit să-mi spui?
Mă bâlbâi doar când te văd. Sau cel puțin o făceam.
Știi ce…
Mă gândeam…
Dacă nu s-a întâmplat nimic atunci, poate așa a fost să fie.
Poate.
Nu vreau să pleci.
Nici eu.
Am exagerat puțin.
E bine că m-ai oprit.
Ai pleca fiindcă ești încăpățânată.
- Mulțumesc. - Deloc.
De fapt, te pot ajuta cu dansurile alea.
E în regulă, știu că ești ocupat.
- Cine e? - Număr necunoscut.
Cine e acum?
- Nu pleca. - Vin înapoi.
Scuze că vin așa.
Dar…
Practic, casa e a mea.
Te întrebi ce caut aici.
O caut pe Dara.
Iat-o.
Poate te întrebi ce legătură am cu ea.
I-am adus banii.
Acum e momentul replicii mele favorite: nu e ceea ce crezi.
De fapt, Alex…
E exact ceea ce crezi.
O plătesc.
Pentru ce?
Să te iubească, Alex.
Să te iubească.
Banii pot face multe.
Femeile adoră plicul cu bani.
Cred că situația a devenit tensionată,
așa că vă las ca să vă răcoriți.
Alex…
Urma să pleci.
- Poți să pleci. - Ascultă-mă.
Pleacă!
Știu asta, am nevoie doar…
Mi-l dai pe Mathew la telefon, te rog?
Va prinde autobuzul de școală, doar…
Băieți, trebuie să ieșim pe locul trei și casa va fi a noastră.
Adică să nu ieșim ultimii.
Ești nebun? Ce cauți aici?
Știu. Îmi pare rău. Voiam să te văd.
- Putem fi văzuți. - Nu ne vede nimeni aici.
E mama?
Nu, e mama ta. Intră.
Ce se petrece? Alex, ce faci?
Alex, ce se petrece?
Ce se întâmplă?
Bravo!
Ce e cu tine?
Alex?
Stai, nu.
Încă nu știu de ce sunt aici.
Ce ai pățit?
Am căzut alergând.
Din cauza mea?
- Da, din cauza ta. - Dar nu știi de ce ești aici.
Sunt supărat.
Te-ai grăbit și te-ai rănit ca să-mi spui asta?
A fost impulsiv, recunosc.
- Aștepți să vorbesc? - M-ai trădat de la început!
- Am încercat să-ți spun. - A fost groaznic.
Dacă nu erai tu, nu mi-aș fi dat seama că l-am trădat.
Trebuie să-ți mulțumesc pentru asta, dar nu pot fiindcă sunt nervos!
- Nu înțeleg nimic. - Știu.
Trebuie să prinzi trenul și nu e timp de explicații.
Ești aici pentru a mă face să nu plec?
Nu, va trebui să trăiești cu consecințele acțiunilor tale.
- Ne putem împăca peste câțiva ani. - Mă trimiți în exil sau ce?
Du-te. Asta va fi amintirea.
- Nenorocitule! - Trădătoareo.
- Tâmpitule. - Târfo.
Nu te vei descurca nici câteva luni, darămite câțiva ani.
Toate astea ca să te răzbuni pe el. Încă suferi din cauza ei.
- Sufăr din cauza lui. - Ce contează cine a fost?
- Putea fi oricine, dar nu el. - Eu i-aș mulțumi că ne-am întâlnit.
Nu pot să-i mulțumesc. Carina nu și-a văzut mama de zece ani.
Sau tu nu ți-ai văzut fosta.
Nu mă interesează de ea.
Dar trecutul tău ne influențează prezentul.
- Trebuie să știe ce a făcut. - Problema e că toți știm.
Sper că ești fericit.
Carrie, să mergem.
Știam că vei fi aici.
Pleci, nu-i așa?
Acum 20 de ani… Mai mult de 20 de ani.
Toți ați plecat și eu stăteam aici.
Totul s-a schimbat de atunci.
Dar acum știu ce vreau.
Dar eu nu știu.
În ultima vreme am îndoieli.
Îndoielile nasc temeri.
Și temerile nu ne lasă să credem.
Te dai, te rog?
Nu te mai holba și intră în mașină.
Aici era! Cum a fost plimbarea?
Nu explica, intră, bagajul e înăuntru.
Stați! Vă explic totul!
STĂM LA HOTEL NU SUNA, NU VENI
Centrală stingere.
Mai știți când eram tineri și am plecat?
Trebuia să ne luăm rămas bun de la Laura.
Ce s-a întâmplat?
Eu nu m-am dus, ca să te duci tu.
Nu e din cauza casei.
Ce?
Nu ne-am întors pentru casă.
- Atunci de ce ne-am întors? - Gândește-te.
Pentru noi.
- Stai. Ce… - Nu e Alex?
Nu e pentru casă.
Nu am plănuit nimic, jur.
Am mințit despre Branimir. Are dreptate să-mi facă asta.
V-am mințit.
Nu merit ajutorul vostru.
Îmi pare rău.
Doar asta voiam să spun. Îmi pare rău.
- Alex, așteaptă. - Asta e tot?
Da, ai fost fraier și egoist.
Și noi am participat din motive egoiste.
Voiam să ne întoarcem și să facem să pară mai dramatic.
Urma să ne întoarcem.
Dar… Vino cu mine.
Las-o baltă. Ți-a spus să nu vii.
Tată…
- Știu. - De ce ești așa nemernic?
I-ai spus să nu vină?
- Și că e un nemernic? - Da.
Tată, mereu te-am văzut ca pe un idol, dar…
- E greu cu comportamentul ăsta. - Știu.
- Ești prea mică să înțelegi. - Am fost acolo în noaptea aia.
E încă aici?
Eu și Angel nu am făcut nimic. Până acum.
- Poftim. Ai pierdut iar. - Ce am făcut?
Femeile te testează mereu, ar trebui să știi.
- Nu ți-am spus să nu vii? - Ba da.
Ai urlat și mi-ai scris și mi-a spus și Carina.
- Destul cu circul ăla! - Tăceți amândoi!
Dacă nu voiai să-l vezi, nu eram la acest hotel.
Și tu spune-i de ce faci asta.
Eu nu vreau să aud!
Yana, te rog.
Vrei să vorbești cu Mathew?
Nu, vreau să vorbesc cu tine.
Nu știu de unde să încep…
Când am… venit înapoi aici am crezut că…
dintr-o dată… voi fi foarte fericit.
Și așa e, mă distrez.
Dar e nimic
comparativ cu ceea ce am lângă tine și Mathew.
Și știu că am spus…
că nu mă simt ca acasă…
în Londra, dar poate…
Poate acasă e o persoană.
Poate acasă e unde îți e familia.
Poate acasă e unde sunteți voi.
Eu…
doar…
Vreau să vii acasă, iubitule.
Da.
Mulțumesc.
- De ce ai venit aici? - Dar tu?
Mai știi că pe această bancă…
- …am mâncat pâine cu maioneză? - Da, îmi amintesc.
- Am pus trei kilograme atunci! - Încă nu le-ai dat jos.
Mai știi cum m-ai pus să arunc toate pozele cu foștii?
Și apoi te-am pus să le cauți în gunoi ca să-mi demonstrezi.
Mai mult, m-ai făcut să mă bag în gunoiul ăla!
Psihopatule!
Știi…
Ultima dată când te-am văzut a fost pe banca asta.
La asta mă gândeam și eu.
Nu te vezi cu nimeni, nu?
Pot scăpa de el.
Și eu pot scăpa de ele.
Revin.
Laura.
Mi-am dat seama de ceva important despre mine și trebuie să-ți spun.
Mi-am dat seama că am căutat fericirea peste tot în lume
și nu am găsit-o. Niciodată.
Și…
Acum că plec din nou…
mi-am dat seama că poate n-o voi găsi.
Și dacă plec, mă voi îndepărta de ea.
Poate n-ar fi trebuit să plec sau să plec mai repede.
După ce am auzit…
- Avem două opțiuni. - Bun.
Prima e să acceptăm lucrurile așa cum sunt,
pentru că nu a fost să fie.
Și a doua este…
Poate că e timpul să ne schimbăm destinul.
E alegerea ta.
Luați loc!
Scuze.
Îmi pare rău.
E un semn.
În niciun caz.
Laura.
Mă bucur că ai venit.
Știu.
Nu ne rezolvă problemele.
Trebuie să căutăm o cale de a le rezolva.
Ține de tine. Trebuie să ierți.
Să iert? Mi-a cerut cineva iertare?
Nu e nevoie. Fă-o pentru binele tău.
- Ce am făcut? - Nu realizezi?
- Trăiești în trecut. - Așa să fie?
Ce am primit? Am urmat regulile și eu am fost cel rănit, nu el.
Nu știu de ce ai venit.
Știu care e problema.
Orgoliul e mai important ca memoria bunicului tău.
Fă plinul cu Extra Force.
Bună seara, dle Vassilev!
- Salut, Danny! - Cum sunteți azi?
Am o zi rea. La pompa doi.
- Înțeleg. - Mulțumesc.
Dle Vassilev!
Am citit cartea recomandată.
- Și? - Ați avut dreptate.
Viktor Frankl a spus-o foarte bine.
„Durerea nu mai e durere când îi găsești semnificația.”
Dar probabil știți asta.
O seară plăcută!
Bunicule.
Ai venit să-ți iei lucrurile?
Nu, am venit să te văd.
Trebuia s-o aduci pe Carina. Pe tine te-am văzut destul.
Data viitoare.
Dar nu cred că se va bucura să-ți vadă verișorul.
- Deci știi că Alex… - Da.
S-a culcat cu soția ta.
Ce s-a întâmplat cu el?
Dacă eram mai tânăr, l-aș fi bătut.
Să nu vorbim despre asta.
Stai jos puțin.
Sunt oameni care vin aici mereu
dorind să construiască un bloc,
un hotel și mai știu eu ce.
Eu îi alung, îi înjur și arunc pietre în ei.
Dar vărul tău vorbește cu ei, negociază, l-am văzut.
Eu am plantat acest alun.
Am făcut totul cu mâinile mele.
Aici e viața mea.
Dacă dispare casa, va fi ca și cum n-aș fi trăit vreodată.
Vei trăi în inimile noastre.
Lasă sentimentalismele astea. Și tu vei da ortu' popii într-o zi.
Dar alunul va fi tot aici.
Pietrele vor fi tot aici.
Vezi acest tufiș?
Adică ăla.
I-am tras-o bunicii tale acolo
- …și a făcut-o pe mama ta. - Termină.
- Asta e copia testamentului meu. - Nu, bunicule…
El e distrugător de case. Nu am încredere în el.
Vreau să-mi promiți…
că mă pot baza pe tine.
- Bunicule, eu… - Branimir!
Lumea va continua după ce se sfârșesc viețile noastre.
Ar trebui să lăsăm ceva în urmă.
Mai mult decât o poză. Înțelegi?
Nu mi-a mai rămas mult timp.
De asta vreau să îmi promiți…
că toate acestea vor trăi.
Casa asta, grădina, fântâna… Totul.
Doar atunci voi fi ușurat că nu am trăit degeaba, băiatul meu drag.
Bine, bunicule.
Ăsta e băiatul meu.
CÂTEVA LUNI…
SAU
…CÂȚIVA ANI MAI TÂRZIU…
Să vă auzim acum!
Subtitrarea: Alexandra Dascălu